Nu!
- Kan du se noget? - Tror du, det er forladt?
Richard bliver ikke glad, hvis de er stukket af med skatten.
Hvis der overhovedet var en skat.
En gang til.
- John. - Indstil skydningen!
Jeg taler på vegne af Richard Løvehjerte, Englands konge, -
- som har herredømmet over dette område.
- Jeg taler for mig selv. - Hvor er dine soldater?
- Stukket af. - Hvor er herren til Chaluz?
Ved han noget om skatten?
Jeg blev efterladt med kvinder og børn. Uden våben.
Jeg enøjede mand må gå og samle pile.
Og I tror, jeg har en bue at affyre dem med!
Min konge tror, Deres herre skjuler en skat for ham.
Jeg har ordre til at hente den.
Det må være guldstatuen, folk siger, Jean Plovmand fandt.
Jeg var med ham. Det, vi gravede op, var sten.
Vil De se den? Den ligger derude på roemarken. Vi lod den ligge.
Jeg er den eneste, De kan kæmpe mod. Så kom og hent mig.
De er en gal, gammel mand.
- Hvad gør vi så nu? - Jeg giver Richard stenen.
John.
Hvor er herren til Chaluz, og hvor er min skat?
Borte... Herren er borte. Der har aldrig været en skat.
En guldstatue, 90 cm lang. Jeg vil have den.
Anfører, jeg beordrede dig til at indtage denne borg.
Indtag den, jævn den med jorden og hent min statue.
Deres statue er en sten.
- Jeg vil have ordren udført. - Der findes ingen skat.
Derinde er der kun nogle børn og en gal, gammel mand.
- Det kommer ikke mig ved. - Det burde det gøre.
Misbilliger du mine ordrer, Robin?
Jeg har fulgt Dem i 20 år. Vis mig en soldat, og jeg vil kæmpe.
Men jeg vil ikke nedslagte børn!
Jeg beordrer det!
- Jeg befaler dig det! - Gør det selv, forbandede bæst.
Det kan du bande på, jeg vil.
Spær de to inde! Deres hoveder skal sættes på spyd.
Murene skal falde!
Løvehjerte!
De er et svin!
Gode Gud!
Det var altså en sten.
Er det en feltskærer?
- Jeg tilser Deres mænd. - Med stor succes?
- Har du taget dig af John og Robin? - De er på vej til Chaluz.
Patienten er kold, og lægen sveder.
Pilen bliver svær at få ud.
Så meget desto mere grund til at gøre det.
De hørte ham selv. Han nægtede at angribe. Jeg burde slå ham ihjel.
- Vil De gøre det? - Det kommer an på mit lune.
Jeg skånede den gamle i eftermiddags. Jeg kunne lide hans øje.
Men Robin... Vi har været venner i 20 år.
Jeg mødte ham i Nottingham ved Sherwood.
Jeg manglede mænd til korstogene. Robin var den bedste.
Kom i gang. Med den her fart dør jeg af alderdom.
Vi drog af sted. Vi ledte 300.000 mand til Det Hellige Land -
- og vendte tilbage med 50.
Det blev slet ikke, som vi havde tænkt.
Gud!
Jeg gør det, der skal gøres. Jeg har intet valg.
Men Robin dømmer mig. Det gør han altid, den bondetamp.
Skal han dømme en konge?
Din slagter.
Lad mig vise dig, hvordan det gøres.
En konges blod.
Kom det i hu.
Det er koldt. Jeg bryder mig ikke om mørket.
Hvor langt er der til byen Chaluz? Omkring to mil?
Jeg vil hvile en stund. Bagefter vil jeg tage mig af John og Robin.
Ville du have dræbt dem alle sammen?
- Du reddede dem ikke. - Jeg tvang dig ikke til at gå med.
- Du nikkede. - Hvad skulle jeg have gjort?
Du har ret.
Hvad har jeg draget os ind i? Jeg skulle have talt Richard til fornuft.
Han er et forbandet bæst.
Er vi bedre? Vi tjener ham.
- Han er vor konge. - Jeg synes, han var en god konge.
Da vi var i Sherwood og ranede og gav til de fattige.
Det synes af så lidt sammenlignet med at redde Det Hellige Land.
- Hvordan kan du spise? - Jeg er sulten.
Bliver man 40, har man haft et godt liv.
Vi er begge over 40, og se på os.
Min far og alle mine forfædre boede i Barnesdale.
De kendte ikke til andet. Jeg har kendt en konge.
Rejst jorden rundt. Set Jerusalem.
Ganske vidst var der sandstorm. Og murene var milevidt derfra...
Jeg synes, jeg har haft et godt liv.
Tror du, Richard slår os ihjel?
Jeg kender ham ikke længere. Jeg kender ikke manden.
Dør vi, så dør vi.
- Er det din opfattelse af døden? - Jeg ved det ikke.
Man skulle tro, jeg vidste det. Jeg har set så rigeligt af den.
Jeg har ikke tænkt mig at dø uden kamp.
Kom her.
Bøj dig ned.
Tænk på alt det, jeg var gået glip af, hvis ikke jeg havde mødt dig.
Kongen tager imod jer nu.
Deres Majestæt...
Vi fejrer vor hedengang. Jeg havde tænkt mig en storslået død.
Men min læge, en pudsig gut... Jeg har allerede hængt ham.
Vin! En spandfuld. Men du...
Du skal hugges i stykker. Lige nu forhindrer dette mig i at gøre det.
- Var det alt? - Gå ad helvede til med dit "alt".
Alt er klaret. Alt er forbi.
Min far forbandede mig, da han døde.
Jeg dræbte ham. Det tog han ilde op. Han ville have syntes om alt dette.
Jeg sagde en spand.
En spand.
John bliver konge nu. Du husker vel John?
John Landeløs, kaldte de ham.
Hvorfor fik jeg ingen børn? Jeg brød mig ikke om England.
Jeg var der aldrig. Ikke engang som lig.
De begraver mig i Frankrig. Ved siden af min far.
- Bed mig om noget. - Jeg har intet at bede om.
Han er sur. Og tvær.
Han sørger over, han gav sit liv for Richard. Du ved ikke, hvad sorg er.
Jeg var konge.
Min mor fylder snart 80. Den mær.
Jeg har sendt bud efter hende. Tror du, hun kommer?
Døden er en snu rad.
Gud skal vide, jeg har prøvet at møde ham på mine egne vilkår.
Bed om noget, forbandede karl!
Der er intet tilbage.
Du kan bede om dit liv.
Du ser mig som en jævnbyrdig. Det har du altid gjort.
Jeg vil skære dig op, din bondetamp.
Mercadier! Mit sværd!
Mens jeg stadig er konge af England, skal jeg...
Richard, det er mig.
Det ved jeg. Du kunne vist ikke forlade mig, hvad?
Du er fri. Jeg lader dig gå.
Hvad vil du gøre uden mig nu, muntre Robin? Når jeg er død?
Det var det.
Hvad gør vi nu?
Vi så ham dø. Han så, vi var der.
Han tager ikke anstød af, at vi går glip af begravelsen.
- Hvor skal vi ride hen? Hvilken vej? - Nordpå.
- Hvorfor nordpå? - Der ligger England. Vi tager hjem.
- Der er det. - Vi rider om kap.
- Er du sikker? - Naturligvis er jeg sikker.
Den vej.
- Meget kan gro til på 20 år. - Jeg kender denne skov.
- Et godt sted at tilbringe natten. - Jeg vil igennem.
- Hvad var det? - En hjort.
Kom, de ser os!
Jeg kan se det. Det der er toppen af mit træ.
Jeg sagde jo, det var den her vej.
- Der er intet tilbage. - Hvad forventede du at finde?
Det ved jeg ikke. Jeg troede ikke...
John.
Skynd dig, Rob. Derhenne!
- Rob, min er en gammel mand. - Rob? Robin?
Det er mig. Tuck. Tuck og Will.
Will!
Robin, du er kommet hjem.
Onde prins John så én gang på hans sværd
og flygtede til slottet og bad til Gud
følg ham, følg ham
jeg følger tapre Robin til jeg dør.
De har gjort os til helte. Er sangen noget, du finder på?
De sange hører man overalt.
- Vi drager fra by til by... - Hvad lever I af?
Mens jeg hører folk skrifte, stjæler han hestene.
Overalt vil de høre om dine bedrifter.
- Vi gjorde det ikke. - Det ved jeg godt.
Jeg vil ride til Barnesdale i morgen og hilse på min far.
Han døde, John. For mange år siden.
- Han havde nok ikke genkendt mig. - Hvad skete der, efter vi rejste?
Har Marian... Lever hun endnu?
Ja, hun bor ovre af mod Kirkly...
En fortryllende pige. Jeg har ikke tænkt på hende i årevis.
- Hvad skete der med sheriffen? - Han hersker stadig over grevskabet.
Det var tider, da vi sloges mod ham.
- Hvad blev der af de andre? - De døde eller rejste.
Da I ikke vendte hjem fra korstoget, gik vi ud fra, I var døde.
Ligesom Richard.
Kong John må være gal. Selv hans frænder har vendt sig mod ham.
Hans dronning er kun 12 år, og han tilbringer al tid i seng med hende.
Og han strides med paven. Messen og nadveren er forbudt i England.
Det er rette tid for os. Folk ville slutte op om dig, Robin.
For at slås mod kongen?
- Hvorfor kom du ellers tilbage? - Ikke for at slås.
Syng en sang til for os, Will. En om Marian.
Om Marian? Lad mig se...
Men det ville da være sjovt, ikke?
Ikke i min alder.
De lærer det aldrig.
Læg din vægt bag slaget.
Jeg slås mod to mand på en gang. I andre ser nøje efter.
Dig. Og dig.
Nogen spørgsmål?
- Sherif. - Ja, Deres Nåde.
- Vi må af sted. - Sir Ranulf...
På mit domæne befaler man mig ikke noget, man spørger.
Plovmanden John. Et æg.
En høne. Røgteren Sam.
Hun vil ikke kunne betale igen.
Han stjal et af mine æg.
Hvad skal jeg gøre? Hvor skal jeg få et nyt æg fra?
- Skal vi ikke til Nottingham? - Vi rider over Kirkly først.
- Kirkly er den vej. - Ja, men Marian er deroppe.
Det er jo klostret.
- Hvad laver hun der? - Der har hun boet i 18 år.
- Min Marian kan ikke være nonne. - Bare vent og se.
- Hvad skal jeg sige til hende? - Hun finder nok på noget.
Det her lindrer smerten.
- Hallo! - Fandens også!
Tilgiv mig. Det er sheriffen. Jeg har meget travlt i dag.
Hallo?
John, du går ind. Jeg fik aldrig sagt farvel. Måske er hun vred.
Ved I hvad, vi gør det en anden dag.
De der... Hvad i helvede vil De?
- Er det her klostret? - Ja. Jeg er abbedissen. Hvem er De?
- Gud! Det er Marian. - Robin.
- Hvad laver du i den dragt? - Lever i den.
Jeg er kommet hjem til dig, Marian. Krigen er forbi.
Jeg hedder moder Jennet nu. Du kan vende tilbage til Jerusalem.
- Du er vred. - Jeg har ikke tænkt på dig i 20 år.
- Smil til mig og byd mig indenfor. - Kom igen i morgen. Da er jeg væk.
Sheriffen kommer her for at sætte mig i fængsel.
- Hvad siger du? - Forbandede karl!
De kommer snart og henter mig. I kan fortsætte uden mig.
Ingen messer, men I må hjælpe folk, der kommer, så godt I kan.
- Marian, fortæl, hvad der er sket. - Jeg har ikke tid.
- Hvad har du gjort? - Guds gerninger.
- Er du i knibe, kan jeg redde dig. - Der er intet at blive reddet fra.
- Jeg kan lide dit udseende. - Jeg kan ikke sige det samme om dig.
Så det er dit værelse.
- Hvad er der sket med dig? - Gode ting.
Jeg arbejder hårdt. Jeg trives. Og når sheriffen kommer...
Hvorfor kommer han?
Præsteskabet har fået ordre på at forlade landet, men jeg rejser ikke.
- Vil du lade dig anholde? - Gud er med mig.
- Det hjalp os ikke på korstoget. - Rob, der kommer ryttere!
- Det er mit liv! - Du er en tåbe.
- Hvor mange er de? - Seks. Det ser ikke godt ud.
- Sherif. - Robin.
- Lever De endnu? - Ikke med min gode vilje.
De ser godt ud, omstændighederne taget i betragtning.
- Hvordan var korstoget? - En skuffelse.
Se på os to efter alle disse år.
Jeg er bare en tidligere anfører, og De er stadig sherif.
Jeg kan læse og skrive. Det gør folk mistænksomme, ikke sandt?
Bøger er for lærde folk.
Synes De, moder Jennet har forandret sig?
Jeg så hende ikke. Hun var rejst.
Efter to årtier kom jeg en dag for sent.
Hun skrev ellers: "Kom og hent mig."
Vi er begge gået forgæves.
- Jeg er klar. - Er det den kvinde?
- Hvem er det fæ? - Jeg er Deres fange.
- Slip mig. - Slip hende!
- Anhold dem alle til hobe! - Jeg har ikke mænd nok.
- I Kong Johns navn, giv slip! - Jeg gør mit bedste.
- Giv mig hende! - Her.
Jeg advarede ham mod det.
Fæ eller ej, så tjener han kongen. De er stadig fri.
- Giv hende til mig, så kan De gå. - Det ved De godt, jeg ikke kan.
- Så må jeg jage Dem. - God jagt.
Må Gud stå Dem bi, Robin.
Det var altså Robin Hood.
- Han er en død mand. - Ja, men han er min.
Kan De komme op på Deres hest, sir Ranulf?
Det var ikke min mening at gøre dig fortræd.
- Jeg kunne ikke lade dem tage dig. - Jeg var gået med frivilligt.
Jeg skal nok redde dig fra fængslet.
Det her angår ikke dig. Jeg er ikke din Marian.
Jeg vil ikke leve i verden igen. I morgen går jeg til sheriffen.
- Hvem skulle det gavne? - Gud for eksempel.
- Du drog jo på korstog. - Visse ting er værd at dø for.
De hedninge, du dræbte, havde også sjæle.
Skulle jeg, om end nødigt, dø i fængsel, ville det være for en sag.
Jeg ville have kæmpet for noget uden at have taget et andet menneskes liv.
Vil du kæmpe mod sheriffen? Skal der være flere blodsudgydelser?
Er du ikke led og ked af det?
Den 12. juli 1191 faldt den stolte fæstning Acre til Richard.
Hans eneste store sejr. Han var syg og sengeliggende og kæmpede ikke.
Den 20. august stod John og jeg uden for byen og så til, -
- mens alle overlevende muslimer blev ført lænkede ud.
Richard frigav de rige mod løsepenge, tog de stærke som slaver, -
- og han tog alle børnene og lod dem hugge ihjel.
Bagefter dræbte ham mødrene.
Da de alle var døde, og der lå 3000 lig på sletten, -
- lod han dem sprætte op for at lede efter guld og ædelstene.
Vore præster på pladsen, og det var mange, så det som en triumf.
En biskop tog sin bispehue på og ledte os alle i bøn.
Og du spørger, om jeg er led og ked af det?
Hvorfor kom du så ikke hjem?
Han var min konge.
Kom, gå en tur sammen med mig.
Der var køkkenet. Og derovre havde vi øllet.
Og det her... Var det her vort hus?
Var det virkelig så småt? Her var døren.
Jeg anstrengte mig sådan for at holde det rent.
Det var klogt af mig at elske dig for 20 år siden.
Jeg ved, at jeg elskede dig, men jeg husker ikke, hvordan det føltes.
Eller hvem jeg var.
Det sværeste af alt var at finde fred.
Det var af vrede, jeg gik ind i kirken.
Jeg antog, at den, du nødigst så mig gift med, var Jesus.
Det var ikke en god begyndelse.
I månedsvis, når jeg var ved at falde i søvn, tænkte jeg på dig.
Nonnerne misundte mig mine bekendelser. Jeg bad endeløse bønner.
Og gjorde forfærdelige bodsøvelser. Men det var kun tiden, der hjalp.
Jeg har fundet fred.
Jeg drømmer ikke om dig længere, Robin.
Jeg følger dig sikkert til Nottingham i morgen.
Jeg tror, at en af mine tænder er løse.
Jeg vil ikke gøre dig fortræd, men jeg gør vist ikke andet.
- Du skrev aldrig. - Jeg kan ikke skrive.
Har du sovet godt? Så begiver vi os til Nottingham.
Først til klostret. I forvirringen glemte jeg mine ting der.
Du bliver nødt til at ride med mig. Hvis du stadig ved, hvordan man gør.
- Jeg er straks tilbage. - Moder Jennet, de blev bortført.
Vi var her i haven, og mændene kom ind...
Vi stak af, men de fik fat i de andre og førte dem bort.
- Du skulle ikke have blandet dig. - Det er mig, sheriffen er ude efter.
John og mig. Han venter på os på slottet.
Før mig til Nottingham. Jeg går til fods, om nødvendigt.
- Før hende tilbage til lejren. - Var jeg en mand, bankede jeg dig.
Nu kender jeg min Marian igen.
- Der er Nottingham, John. - Du ser latterlig ud!
Han kommer ikke.
Jeg kender ham. Han er en smule forgabt i døden.
Han flirter og ægger. Jeg kan vente.
Det ligner fuldkommen sig selv.
- Skal vi fortsætte? - Ja, vi ser, hvad der er at se.
- Kan du se noget? - Ikke endnu.
Han ved, vi kommer. Han venter og holder udkig.
- Der er ingen soldater i syne. - Indtil videre.
- Der har vi Robin. - Hvor?
- Jeg ser kun en folkemasse. - Jeg ser en vogn med tre heste.
En, der trækker, og to til at skubbe? Jeg beklager det næsten.
Nu, straks.
- Hvad gør vi nu? - Vi åbner forretningen.
Kan du se et bord?
- Vi går ud og henter ham. - Hvorfor gå ud, når han kommer ind?
Der er de.
Det er ikke sundt at være indendørs hele dagen. I kan frit gå omkring.
Jeg forstår ikke, hvad han mener.
- Hallo, I to, det er vort bord. - Det var tomt.
Det gør ingen forskel. Det, der er mit, er mit. Gå.
- Jeg køber det af jer. - Det er ikke til salg.
Jeg er god til at huske ansigter. Jeg kender dig, ikke sandt?
Jeg kunne svoret på, at... Det der er ikke jeres vogn.
Den tykke karl fra Bristol var her hele ugen. Han drog videre i morges.
- Er I tyve? - Tag det hele.
Det er for meget.
Hvis ikke I går, må jeg kløve dig herfra og dertil.
John.
- Det er det glade vanvid at gå ind. - De lukker porten bag os.
Vi kan altid komme tilbage i morgen.
Se!
- Potter og krukker. Lavet i London. - Hvad?
Gryder og pander! Køb gryder og pander!
Gryder og pander? Der står en gul vogn uden for porten.
Jeg tror ikke, De må være her.
Vi kan ikke købe noget. Vi er fanger.
- Gud, kan De se vognen? - De tager Herrens navn forfængeligt.
- Hvem er De? - Jeg er en ven af moder Jennet.
Kommer vi ikke ud herfra, dør vi.
- Hug det over, for Guds skyld. - Løb.
Hvor helvede er Deres armbrøstskytter? Hent dem.
Forbandede nonner!
Efter dem!
Åh, Gud.
- Der er Robin Hood! - Hvem af dem?
- Robin, spring. - Spring.
- Jeg kommer til skade. - Spring så.
Der er han.
Jeg burde have oplært jer bedre.
Det var to gamle mænd. To gamle mænd.
Ham her lever endnu.
De andre må I bære ned og begrave.
De der!
- Hejs porten! - Det går ikke.
- Jeg burde lade Dem gå. - Jeg vil hente ham tilbage.
- De vil end ikke kunne finde ham. - Jeg kan gøre det.
De vil synke i til armhulerne i sumpen. Jeg har prøvet det.
Jeg så aldrig hans bueskytter, kun pilene i mine soldaters kroppe.
Jeg kan fange ham. Det mislykkedes for Dem.
Og det bryder De Dem ikke om.
Hent nogle mænd. Og hejs porten.
Tag den her. Giv mig din bue.
Du må klatre op i træet og holde udkig.
Kom så. Kom så!
Det duer jeg ikke til længere.
Drej til venstre! Til venstre!
Hun har aldrig lært at køre.
- Tror du, de kommer efter os? - I så fald varskor Will os.
- Er I uskadte? - De er en mageløs abbedisse.
- Sandt nok. Du er vidunderlig. - Blod!
Dit fjols!
Du har taget på.
Sikken dag! Sådan en dag har jeg ikke oplevet, siden vi tog af sted.
- Gjorde vi virkelig den slags? - Hele tiden.
Hvordan holdt jeg det dog ud!
Robin, da jeg så dig oppe på muren, troede jeg, du skulle dø.
Hvorfor rejste jeg herfra?
Lad os få set på dig.
Det er bare nogle buler og blå mærker.
Så mange!
Du havde sådan en sød krop.
Fast og uden et mærke.
Og du var min. Jeg troede, jeg skulle dø, da du rejste.
Jeg prøvede endda på det. Jeg gik ud i skoven, -
- lagde mig ved en bæk og skar håndledene over.
En skovmand kom og tog mig med til klostret, fortalte de mig.
Ikke flere ar, Robin. Det ville være for meget at miste dig to gange.
Jeg har aldrig kysset en Herrens tjenerinde.
Ville det være en synd?
De kommer ind i skoven! Tuck, vi skal bruge din bue.
Er der ikke sket nok for i dag? Gå ikke.
Jeg vil bare se, hvem det er, der jager mig.
Fæet!
Behold visiret nede, næste gang De rider ind i Sherwood.
John! Vent!
- Kongen selv har udnævnt mig. - Ham har jeg aldrig brudt mig om.
De er hans undersåt og tjener.
- Han er ikke konge her i Sherwood. - Så De er anføreren. Bør jeg bukke?
Jeg ville ikke have Dem i min tjeneste, adelsmand.
De står for alt det, jeg kæmper mod.
De er fjenden. De smæsker Dem i godt kød, mens vi får brød og ost.
Der er ikke én forbrydelse, De ville blive straffet for.
Men vi kan skyde en hjort og får øjnene stukket ud.
Det her er min skov. Her lever jeg, som jeg vil.
Hvis De vender tilbage, dræber jeg Dem.
Var der slagsmål? Du lovede, du bare ville kigge.
Min far sled i 30 år og efterlod sig en gryde, et tæppe og en ske.
- Var det sheriffen? - Nej, fæet.
- Du dræbte ham vel ikke? - Nej, jeg sagde, det var min skov.
Og det er alt, hvad jeg begærer. Jeg vil bo her sammen med dig.
Hvad ser du efter?
Nogle spor efter Marian eller moder Jennet.
Jennet er en god kvinde. Hun frigjorde sig fra kødets lyster.
Hun kunne se på mænd uden at føle noget.
Se, hun ser på dig.
Rør ved hendes hånd. Hold den.
Det er nok også godt det samme. Hun ville såmænd ikke mærke det.
Når man tænker på, hvad jeg gjorde, synes det ubegribeligt.
At jeg ville dø på grund af længsel efter dig.
Det kan ikke have været mig.
- Lad mig holde om dig. - Robin...
Var der mange kvinder på dit store korstog?
- Ja, masser. - Fortæl intet.
- Som du vil. - Hvor mange?
De så alle sammen ud som dig.
Er jeg gammel og grim?
Er jeg en, du gerne vil have?
Jeg har følt så lidt i så lang tid.
Robin, gør mig fortræd.
Få mig til at græde.
- Jeg kan ikke holde op med at smile. - Det har jeg intet imod.
Kan vi få to værelser i vores hus næste gang?
- Og et gulv? - Som du vil.
Det ville jeg synes om.
Og en seng med tæpper. Og en kiste til at have tøj i, og...
Hørte du det?
Jesus Kristus, lad være!
- Du er da Robin Hood, ikke sandt? - Det var som syv sytten.
Jeg sagde til dem på markedet, at det var dig.
Jeg ledte dem hertil, fordi jeg kendte vejen.
De fleste er fra gårdene heromkring.
De er her for at tjene dig. Og for at kæmpe mod kongen.
Tuck, giv dem noget mad.
Drag ud og bekæmp sherifferne og kongerne.
Jeg elsker dig, og du gør mig stolt.
Jeg ville give min sjæl for at kunne stille tiden fem minutter tilbage.
- I damer, hvor er kongen? - I det største telt, naturligvis.
Rejs til paven og sig, at hvis hans ærkebiskop -
- sætter sin fod i England, hugger jeg hovedet af ham!
- Hvis tur er det? - John.
Kommer du aldrig? Jeg er ren overalt. Vil du se?
- Hoffet er her. - Det rører mig ikke. Du er så køn.
- Sir Ranulf, hvad i alverden vil De? - Jeg vil have 200 mand.
- Til hvad? - Til at bekæmpe vores fjende.
- Hvilken fjende? Der er så mange. - Robin Hood.
- Jeg troede, han var død. - Han er tilbage i Sherwood.
Kan sheriffen ikke klare en simpel tyv?
Jeg rejser tilbage til Frankrig i morgen.
Folket har gjort ham til en helt. Mange slutter sig til ham.
Han er blevet en levende legende.
Har De nogen sinde prøvet at bekæmpe en legende?
Kun min bror.
- De vil gøre oprør mod Dem. - Vil de?
Vil de? Kom til Dover i morgen. Så skal De få de mænd, jeg kan undvære.
Sig til sheriffen, at jeg vil have Robins hoved, ellers tager jeg hans.
Hvordan det end går, vinder jeg.
Bliver det virkelig grønt af bærrene?
Hold armen strakt og spænd strengen sådan her.
To... tre!
- Kongen var storsindet. - Han vil have Robins hoved.
Eller mit.
- Følg mig. - Mændene er under min befaling.
Ikke i mit grevskab. Følg mig.
Denne vej.
Skal vi gøre holdt her?
- Rob, hvor mange er de? - Rigeligt.
- Og de slår lejr. - Midt ude på engen?
- Jeg troede, de skulle jage os. - De kommer.
Will! Tuck!
Sheriffen er derude med en hær på mindst 100 soldater.
De slår til ved daggry. Vi skal indtage vores pladser her til aften.
Så går vi.
Disse pærer er virkelig udsøgte.
Han spiser stadig morgenmad.
Stadigvæk? Hvad venter han på? Flere mænd?
Jeg tror, jeg har fået nok.
- Hvad gør vi? - Vi ser tiden an.
Nej tak.
Lad os komme væk.
De gik til angreb!
- Hvad skete der? - Ingenting. Ingen fulgte efter os.
Vil han have, vi forlader skoven og slås mod ham på åben mark?
Tror han, vi er tåber?
- Det er det, han venter på. - Så er det ham, der er en tåbe.
Han kan sidde der til evig tid. Han kan ikke belejre en skov.
- Will? - Hvis han kommer ind, har vi ham.
Du har ikke spurgt om min mening.
Det er rigeligt med én galning.
Han forventer, at jeg kommer.
Lad ham om det.
- Disen letter. - Du ser så kold ud.
Her er så smukt. Skoven er fuld af lyde.
Alt er så levende. Jeg bliver ved med at tænke på al den død, jeg har set.
Jeg har ikke tabt en kamp, men jeg ved ikke, hvad jeg har vundet.
"Dagen er vor", plejede Richard at sige.
Så kom morgendagen, men hvad blev der af dagen?
Du er så smuk.
Kom og sæt dig hos mig.
Elsker du mig?
Sig det!
- Hvad er der i vejen? - Ikke noget.
Ikke noget.
- Du tager af sted, ikke? - Muligheden foreligger.
John, Will og Tuck siger, det vil være det rene vanvid.
Tja...
Er det alt, hvad du har at sige om døden?
Jeg kan nok finde på noget mere til den tid.
Lad Gud om at bestemme den slags.
Det er i Hans hånd.
Jeg er ikke gammel og grå.
Jeg ville blive tyve år for din skyld, hvis jeg kunne.
Jeg er i lige så fin form som før.
Du så mig oppe på muren.
Ja.
Hvis du kommer tilbage, bliver der flere morgener.
Og hver kamp vil kræve noget af dig.
- Og så en dag... - Bare vent og se.
Nej, jeg vil ikke vente og se eller høre kvadene om tapre Robin.
Jeg vil være borte.
- Rejser du? Hvorfor? - Jeg vil ikke sørge over dig.
Drag ud og bekæmp din sherif. Må Gud være med dig.
Må solen skinne, og dagen blive storslået.
Men Robin...
... jeg vil ikke vide det.
John, jeg vil gøre alt, hvad du siger.
Jeg rejser herfra, som om han aldrig havde fundet mig.
Men du må forhindre ham i det her.
Lad ham ikke lede jer ud for at møde sheriffen.
- Har han ikke sagt det til dig? - Tage kampen op? Det er vanvid.
Vi ville blive nedslagtet.
- Vor hær består af bønder. - Sig det til ham.
- Skulle jeg sige "nej" til Rob? - Bare denne ene gang.
Vi har været sammen altid. Jeg er intet værd uden ham.
Jeg har sagt, at jeg rejser. Hvad mere forlanger du af mig?
Jeg har ikke bedt dig om noget.
Du har aldrig været videre begejstret for mig.
- Du er Robs kvinde. - Kom nu. Ud med sproget.
Du er Robs kvinde.
Havde du været min, havde jeg aldrig forladt dig.
Fanden tage dig.
Du har været hos ham i årevis. Og jeg mister ham.
- Nej da. - John.
Åh, John...
Jeg skal nok passe på ham. Græd ikke.
Han kommer tilbage.
Jeg går derud.
- Har hun fortalt det? - Ja.
- Hun bad mig om ikke at følge med. - Og hvad besluttede du?
Det er det glade vanvid, Rob.
Jeg sagde, du ville være fortabt uden mig.
Det kan meget vel være det hårdeste, jeg gør i dag.
Farvel.
- Må Gud bevare dig. - Hvis han så behager.
Afvent ordren.
- Jeg vidste, De ville komme. - Jeg kom kun for Deres skyld.
- Jeg vil afgøre sagen med tvekamp. - En af Deres mænd mod en af mine?
Hvorfor skulle jeg gå med til det? Vi er langt flere end De.
- Jeg er den ene af de kæmpende. - Og jeg den anden?
Hvis jeg taber, er mine mænd Deres.
Uden mig vender de fredeligt hjem igen.
- Og hvis jeg taber? - Så forlader Deres soldater marken.
Sådan er mine ordrer. Er det forstået?
Skulle jeg lade pakket løbe?
Sådan er mine ordrer. Forlad marken.
Jeg lovede hende at passe på dig.
Hun er gået sin vej.
- Jeg dræber ham, hvis du fejler. - Nej! Du holder mit ord!
Vi ses, Johnny. Af sted med dig.
Må Gud stå os bi, Robin.
Fortsæt.
Giver De aldrig op?
Jeg er træt, Robin.
Marian.
Jeg kunne ikke standse ham.
For Guds skyld, Robin.
Vi må have mændene ind i skoven!
Du var tapper. Hvad hedder du?
- Jeg kaldes Lille John. - Vel mødt. Hvor høj er du mon?
- Robin! Hvordan er det, du ser ud? - Du kom tilbage.
Vi tager ham hen til klostret. Der har jeg mine lægeurter.
Jeg troede, jeg havde set dig for sidste gang.
Jeg er glad for, du kom tilbage.
Derop!
Stå stille!
Hvad blev der af dagen? Det må være aften.
Hvad er det her for et kloster? Ingen ringer tiden ind.
- Har du mange smerter? - Jeg er bare lidt udmattet.
Jeg har prøvet det, der var værre.
Sheriffen døde en tapper død. Han kæmpede bedst i dag.
Årene tærer på en.
Jeg bør holde inde. Jeg oplever nok ikke sådan en dag igen.
Og dog...
John.
- Sæt, de følger efter os... - Jeg venter udenfor.
- Jeg gjorde mit bedste. - Det ved jeg.
Det her lindrer smerten.
Det findes ingen venligere eller nær så frygtelig som John.
Så du ham?
Jeg burde se til mine mænd. De er modige knægte, alle sammen.
Jeg ville...
Jeg kan godt lide din medicin. Jeg føler slet ingen smerter.
Du må passe mig, til jeg er rask igen.
Så venter der store slag på mig. Man vil skrive sange om vort liv.
Mine ben er kolde.
Det ved jeg.
- Jeg har ingen følelse i dem. - Jeg sagde jo, du ikke ville lide.
Hvad har du gjort?
John! Jeg er blevet forgivet.
- Hjælp mig. - Nu kan ingen hjælpe dig.
Gud, Marian...
Hvorfor?
Jeg elsker dig.
Højere end alt andet.
Jeg elsker dig højere end børn.
Højere end jorden, jeg dyrkede med mine hænder.
Jeg elsker dig højere end morgenbønnen og freden...
Og mad at spise.
Jeg elsker dig højere end solskinnet.
Højere end kød, end glæden -
- eller atter en dag.
Jeg elsker dig -
- højere end Gud.
Jeg kommer aldrig til opleve en dag som denne igen, vel?
Det er bedre sådan her.
Marian...
Det skal nok gå.
Rob...
- Som du dog ser ud. - Det skal nok gå.
Det skal nok gå.
Nej.
Nej!
Ræk mig min bue.
Der, hvor pilen lander, -
- skal du begrave os ved siden af hinanden og forlade os.
Undertekst: SDI Media Group